25.000 Romanian
LEGENDELE TOAMNEI
Unii își aud vocea interioară cu mare claritate.
Și trăiesc respectând ce aud.
Astfel de oameni înnebunesc sau devin legende.
Tristan Ludlow s-a născut în luna frunzelor căzătoare.
A fost o iarnă groaznică.
Mama lui aproape că a murit când l-a adus pe lume.
Tatăl său, Colonelul, mi l-a adus
și eu l-am învelit într-o blană de urs și l-am ținut în brațe toată noaptea aceea.
Când a devenit bărbat, l-am învățat marea bucurie a vânătorii,
când vânătorul scoate inima caldă și o ține în mâini,
eliberându-i spiritul.
Colonelul Ludlow avea trei băieți, dar Tristan era preferatul lui.
Și eu avusesem fii.
Dar se duseseră pentru totdeauna.
Erau vremuri grele.
Colonelul încercase să ajute oameni.
Dar fără niciun folos.
Așa că a hotărât să-și vadă de drumul lui.
Voia să scape de nebunie dincolo de munți, zicea el,
s-o ia de la capăt.
"Să scape de nebunie", a spus.
Așa am trăit mulți ani, iar băieții au devenit puternici.
Alfred era cel mai mare, dar părea și mai matur decât era.
Samuel era mezinul.
Frații lui ar fi făcut orice pentru el.
Îl păzeau ca pe o comoară.
Într-un an... Sunt bătrân, nu-mi amintesc ce an era,
dar era luna ierburilor roșii,
când Isabel Ludlow, mama lor, a plecat de acolo pe perioada iernii.
Spunea că iernile erau prea grele pentru ea.
Și că se temea de urși.
Oricum, era o femeie ciudată.
Dar primăvara n-a venit înapoi.
După aceea n-a mai venit prea des la noi.
Alfred i-a scris de multe ori, dar Tristan refuza să vorbească despre ea.
Lumea lui era aici, cu mine.
Fiecare războinic speră că îl va găsi o moarte onorabilă,
dar Tristan nu voia să aștepte.
S-a dus să o caute pe a lui.
Tristan ! Tristan !
Poftim.
- A fost un urs ? - Da, domnule.
- Poți să respiri ? - Da.
Ia mâna ! Haide !
Băiete...
Ești un tâmpit fără minte. Știai asta ?
Da, domnule.
O Tăietură te-a pus să faci asta ?
Meritai să fii mort, știai ?
Dumnezeu știe cum ai trăit atât !
O să fie bine, fiule.
Da.
Am scrisorile astea. Multe scrisori.
Le-am citit.
Sunt de la ei toți.
Ludlow, Isabel, Samuel.
Toată familia. Toată povestea.
E toată scrisă aici.
13 aprilie 1913.
Dragă Isabel, nu sunt atât de prost încât să vreau să fac ordine într-o viață sfârșită,
dar mă tem că n-am făcut bine crescându-ne fiii singur, în sălbăticia asta.
Ce știam eu despre copii ? Eu am învățat să conduc bărbați.
Treaba asta e mult mai grea.
Dragă William, îți asumi prea multe responsabilități, ca de obicei.
Fiii noștri își găsesc singuri drumul în viață. Sunt îndărătnici, sigur,
dar cine suntem noi, să ne plângem de îndărătnicie ?
În ceea ce-l privește pe Samuel, am vești bune.
La o petrecere la Harvard
a cunoscut-o pe domnișoara Susannah Fincannon și s-a îndrăgostit de ea,
și, William, știu că o să fie o mare surpriză,
dar s-au logodit.
O s-o aducă în Montana vara asta s-o prezinte fraților lui și ție.
William, poartă-te cuviincios și fii atât de fermecător cum numai tu poți fi.
- Salut ! - Uite-l !
- Ce naiba faci ? - Bine, tu ?
- Samuel. - Tată, ce faci ?
- Mă bucur să te văd, băiete ! - Și eu.
Bună !
Tată, ea e logodnica mea, Susannah.
Bună !
Domnișoară Fincannon...
- Îmi pare bine. - Sunt onorat !
El e Alfred.
- Bună ! - Îmi pare bine !
- Câinele dv., domnișoară. - Mulțumesc.
E cal.
Ce animal ciudat !
El e Finn. E campion. Nu, Finn ?
Vă plac câinii exotici, domnișoară Fincannon ?
Foarte mult, domnule Ludlow.
- Vă rog, spuneți-mi Susannah. - Bine.
- El e bătrânul Alfred. - Mai taci !
Unde e Tristan ?
E plecat, doar știi cum e.
O să vină diseară să-și întâmpine fratele,
altfel am eu ac de cojocul lui.
Domnișoară Fincannon, vă rog ! Ați avut o călătorie plăcută ?
E o ființă atât de plăcută, William,
dar mă tem că pierderea părinților i-a lăsat o anumită fragilitate.
și uneori cred că se simte tare singură pe lume.
Dar acum și-a găsit o nouă familie, nu ?
Armata germană se folosește de haosul din Croația
pentru a-și justifica acțiunile care pot arunca lumea civilizată...
Samuel, cuvântul "civilizat" n-are ce căuta
într-o discuție despre lumea asta.
Domnișoară Fincannon, mama ne-a spus că susțineți reformatorii sociali.
Parcă ați vorbi despre o boală.
Nu, dimpotrivă. Sunt de acord cu dv.
Mama dv. mi-a vorbit despre O Tăietură.
A spus că a fost un mare războinic.
Da. Are multe scalpuri care pot dovedi asta,
dar nu vă temeți, e...
Îi e devotat tatălui nostru acum.
Mai curând e un devotament reciproc.
- Vorbește engleză ? - Tăietură ? Să vorbească engleză ?
Nu s-ar înjosi în halul ăsta. Nu-i așa ?
Dar ai grijă, înțelege limba la perfecție.
Uite-l pe Tristan !
- Nu te hrănesc acolo ? - Nu prea.
- Duhnești ! - Ți-a fost dor de mine ?
- Ești încă mahmur ? - Sunt încă beat !
Nu e fantastică ?
Deci el e Tristan.
Vorbește engleză ?
Tristan, pentru numele lui Dumnezeu !
Domnișoară Fincannon, îmi pare bine !
Sper să fiți fericită alături de urâtul ăsta.
Nu-l băga în seamă pe fratele meu. Și câinele tău e mai educat decât el.
- E camera mamei. - E frumoasă.
- Îmi pare bine, Pet. - Și mie.
Mulțumesc.
Argemone albiflora, Longifolia...
Și Angelica arguta.
- Angelica arguta ? Care e ? - Asta.
Angelica Susannah.
Bună !
Tu trebuie să fii Isabel Doi.
I-am cunoscut pe părinții tăi.
- Câți ani ai ? - 13.
13 ?
Când aveam 13 ani, am fost trimisă la internat.
Nu mi-a plăcut.
Îmi dai voie să te ajut ?
- O să te măriți cu Samuel ? - Așa e.
Eu o să mă mărit cu Tristan.
Atunci vom fi surori.
- Văd că v-ați cunoscut. - Isabel Doi mă lasă să o ajut.
Vrei să te odihnești înainte de cină ? Cred că ești epuizată.
Deloc, mă simt învigorată.
Atâta grandoare, acest dar neașteptat din partea Domnului.
Nu pare cine știe ce dar după patru luni de iarnă grea.
Te asigur de asta.
Unde e Samuel ?
În casă. Mi-am dat seama că tatăl vostru îl vrea doar pentru el.
- Ești foarte generoasă. - Nu, doar fericită.
Alfred !
N-o mai acapara pe domnișoara Fincannon. Vino aici !
Samuel vrea să știe ce-i cu vițeii
pe care-i aduci din Cheyenne.
Treci încoace !
Scuză-l pe tata.
Se simte tânăr și în putere dacă ne tratează drept copii idioți.
Pentru asta și alte daruri,
slăvit și binecuvântat fie numele Domnului.
- Amin. - Amin.
Spune-i tatei ce ziceai despre Viena.
Ce ?
E vorba de Kaiser.
Nu mișcă un deget pentru a opri anihilarea Serbiei.
Să nu vorbim despre război la masă.
Susannah a auzit că în Anglia fac mobilizări.
Asta e...
Noi suntem blocați aici
în timpul ăsta.
Slavă Domnului că e așa !
N-ai vrea să fugim de datorie.
Nu ?
Tată, cu tot respectul...
Scuzați-mă pentru întârziere.
Am împachetat cu atâta grijă, că nu găsesc nimic.
Mulțumesc.
- Vrei niște... - Vrei...
Da. Mulțumesc.
Dragă Isabel, e ciudat să avem din nou o femeie cultivată în casă,
e amețitor.
Să-i am iar pe toți băieții mei sub același acoperiș
mă umple cu o satisfacție atât de profundă, că-i mulțumesc Domnului.
Ești intimidat ?
Tăietură !
O prietenă a ta.
Pe un dolar că o aduce înapoi.
Stai !
Ține-o nemișcată.
Ușor !
Stai !
Ușor !
Ușurel !
Ai reușit.
Frumos !
Parcă ați fi niște conuri de înghețată.
Știam că o să faci asta.
Ești gata ? Hai !
Ai milă de el, Susannah.
Alfred, ia-mi locul. Mă duc să vorbesc cu Tristan.
Ai făcut de rușine numele Colonelului.
- Frumoasă vânătaie ! - I-am dat și eu una.
- M-a amețit de cap. - Te cred.
Are idei și teorii, e...
- E... - Ce ?
Nimic.
- Cum ai îmblânzit iapa ? - Nu. Ce e ?
E plină de pasiune.
- E virgină ? - Dumnezeule, Tristan !
- Tu ai deschis subiectul. - Sigur că e.
- Tu ești ? - Păi...
- Da. - Așteptați până după nuntă ?
Ea spune...
Susannah crede că...
Nu așteptăm.
Și te temi că nu te vei ridica la înălțimea așteptărilor ei.
Cred că da.
Nu știu.
- Ar trebui să mă tem ? - Samuel, dragul de tine !
Ești bun în tot ce faci. Sigur va fi la fel și cu călăritul ei.
Tristan, e vorba de viitoarea mea soție.
- N-o s-o călărești ? - Nu.
- Nu ? - Am de gând să fiu cu ea.
Eu îți recomand s-o călărești.
- Ești imposibil ! - Tu ai deschis subiectul.
N-a fost corect.
Am câștigat punctul !
Bună dimineața, domnule colonel.
Tristan e la vânătoare, deci orice ar fi, nu e vinovat.
Nu vă faceți griji pentru Tristan.
Nu. Dumnealor sunt domnii John T. și James O'Banion.
Sunt proprietarii magazinului.
- Bună dimineața ! - James, John T., domnule șerif.
- Salut, Alfred. - Salut, Alfred.
Căutăm un om despre care am auzit că ar fi pe aici,
pe nume Tom Cullen. Am portretul lui.
- Ce a făcut ? - Îl recunoașteți ?
CĂUTĂM INFORMAȚII SUPLIMENTARE
- Da, îl recunosc. - L-am găsit, James.
A trecut pe aici acum patru sau cinci ani,
a muncit pentru noi.
Se ducea la San Francisco.
Spunea că vrea să plece în Australia.
Australia ?
Sau Hong Kong ? Nu-mi amintesc.
- Tu-ți amintești, Alfred ? - Parcă era Hong Kong.
Hong Kong, da.
De ce e urmărit ?
- El... - E ceva confidențial, domnule.
Confidențial ?
Ocupi o funcție publică, nu, domnule șerif ?
Domnilor.
"S-a auzit un șuierat încet, un sunet rece, crunt
"care l-a făcut pe Rikki-tikki-tavi să sară înapoi,
"apoi, centimetru cu centimetru, din iarbă s-a ridicat capul lui Nag,
"cobra mare și neagră..."
Pot să citesc altă poveste, Samuel.
- Nemții au străpuns frontul la Amentieres. - Poftim ?
Corpul al treilea de armată britanic e prins în depresiunile belgiene.
- Ziarul e vechi de o săptămână. - Calmează-te.
Vorbesc germană fluent, aș putea fi ofițer.
Da, să conduci alți tineri
la măcel, să fii măcelărit și tu.
Cei care te slujeau te venerau.
Atunci erau niște proști ! Toți ! Nu ?
E un moment crucial în istoria lumii.
- Cum putem... - Ce ?
Nu ne poți cere să stăm deoparte. Ne-ai învățat...
V-am învățat să gândiți singuri !
- Să apărăm ce ne aparține. - Da, ce ne aparține !
Deja ne-am pierdut doi veri la Marne.
Pe care nu-i cunoșteam.
Nu-mi vorbiți de parcă n-am mai văzut un război.
Unul ca ăsta, nu.
Asta s-a spus și de Războiul de Secesiune.
Și despre Războaiele Indiene.
Asta spun ziariștii despre războaie.
Astea nu sunt Războaiele Indiene. Luptăm împotriva agresiunii.
Nu se mai vorbește despre război în casa asta !
Îmi cer scuze, Susannah. Te rog !
Mă duc în Canada, să mă înrolez.
Mă duc cu el.
Îmi pare rău, iubito. Voiam să-ți spun în seara asta.
Știu că o să înțelegi. E alegerea onorabilă.
RAPORT DE RECUNOAȘTERE PRIVIND BLACK HILLS, ÎN DAKOTA
Teritoriul Dakota
- Ce-i asta ? - O carte scrisă de tata.
Pentru a convinge guvernul să-și schimbe politica
față de indienii din Dakota.
- Samuel n-o să se răzgândească. - Convinge-l tu s-o facă.
Ce s-a întâmplat cu ei ?
Tata spune că ei nu i-a plăcut niciodată aici.
Cred că iubeau mai mult ideea pe care o reprezenta celălalt.
Nu-l lăsa să plece, te rog.
O să am grijă de el.
14 octombrie 1914.
Draga mea Isabel, azi, fiii noștri pleacă de acasă
să apere o Anglie pe care n-au văzut-o niciodată,
iar eu nu-i pot opri.
Isabel, am încercat să-i feresc pe băieți de toată nebunia asta,
dar ei se duc s-o caute.
Ai grijă !
Nu ești obligat să pleci.
Alfred ?
La revedere !
Nu-ți face griji, tată.
Ai grijă !
Samuel ?
- O să-ți aduc coiful Kaiserului. - Vino tu întreg. O să fiu mai fericit.
Am înțeles.
Tristan ?
- Să ai grijă de Samuel. - O să am.
Colonelul Ludlow mi-a spus:
"Du-te cu ei până la Calgary. Adu caii înapoi."
"Proștii," le-a spus. "Proștii."
Colonelul nu voia ca fiii săi să plece la război pe mârțoage,
indiferent cât de proști erau.
Hai la ei !
Ia-ți farfuria !
Putem să stăm cu voi ? Ia loc.
Ne simțim singuri acolo.
Stai aici.
Pet ?
- Cum o cheamă, Doi ? - Doamna.
- Doamna ? - Doamna lui Tristan.
În poveste, doamna lui Tristan era Isolda.
- Știi cine era Isolda, nu ? - Nu.
Decker, fiica ta are nevoie de educație.
Știe să scrie și să citească.
- S-ar putea simți aiurea la școală. - Nu, o s-o învăț eu.
Pot să vă ajut ?
Da.
Literatură, istorie, matematică...
Cu permisiunea ta, desigur, Decker, și a ta, Pet.
Ce părere ai ?
Ce o să facă cu atâta educație ?
O să ducă o viață mai bogată, firește.
- E corcitură, Colonele. - În casa asta nu e.
- Tristan mă face corcitură. - Tristan spune asta ?
Zice că sunt pe jumătate popândău și pe jumătate șoim.
- După ce-ți faci treaba. - Da.
- Pentru noi. - Pentru dv., domnule și domnișoară.
Și pentru băieți.
Pentru băieți.
- Tristan, du-te la unitatea ta. - Băieții ăia mă plictisesc.
Prefer să-mi păzești tu spatele.
Acum, prietene !
3 februarie 1915.
Dragă Susannah, grozăvia de aici nu poate fi descrisă în cuvinte.
Nimic nu e așa cum mă așteptam.
În seara asta m-am rugat pentru sufletele celor care au murit groaznic, dar cu curaj,
și recunosc că m-am rugat și pentru gloria mea.
E greșit să-mi doresc să mă remarc în luptă,
cum a făcut-o și tata ?
Tristan și Alfred mă veghează cu atâta grijă,
că s-ar putea să n-am ocazia asta.
Alfred, stai !
Samuel !
Fir-ar să fie !
- Ești rănit ? - E doar o zgârietură.
Susannah, acum înțeleg nu numai că tata avea dreptate,
ci și că am fost naiv.
- Lasă-mă să mă ridic ! - Stai jos !
Lasă-mă să mă ridic !
Retragerea !
Dar ne lăsăm în voia Domnului. Intrăm în luptă cu onoare,
plini de încredere, cu numele Lui pe buze.
- Suntem blocați aici. - Așteptăm.
Brancardier !
- Domnule colonel, ajutați-l să coboare. - Dă-mi mâna !
Fir-ar să fie !
Te simți bine, băiețelule ?
Susannah, încerc să mă feresc de disperare,
dar sunt clipe în care parcă toată decența umană a dispărut.
Alfred o să se însănătoșească,
dar el și Tristan par să se fi îndepărtat,
iar eu nu mai înțeleg nimic.
Mi-e dor de tine mai mult decât îți poți închipui.
Ești tot ce e mai curat, mai pur.
Închid ochii și mă gândesc la tine.
Regret că i-am ascultat pe toți și nu ne-am grăbit cu căsătoria.
Mai mult regret că am plecat înainte să fim împreună,
așa cum plănuiserăm, iubita mea.
Stai la fermă și așteaptă-mă.
Nu-l lăsa pe tata să-și facă griji.
Știu că mila Domnului mă va apăra, ajutată și de Tristan.
care n-a venit în Franța
ca să se lupte cu germanii, ci ca să fie doica mea.
Cu bine, iubirea mea.
Al tău, Samuel.
Căpitanul vrea să traduc asta înainte de recunoașterea de diseară.
Alfred vrea să te vadă.
- Vin imediat. - Da ?
Du-te !
Stâng, drept !
Stâng, stâng ! Stâng, drept...
- Alfred. - Unde e Samuel ?
Traduce. O să vină și el. E tare !
- Vin ? - Ascunde-o !
Tristan.
- Au spus că o să te decoreze. - Da, mă trimit acasă.
Mă bucur pentru tine.
Sunt ofițer, locul meu e lângă oamenii mei.
- Prostii ! - Sau ce a mai rămas din ei.
MacKenzie tocmai a fost adus.
Piciorul lui arată rău. A spus...
- Ce ? - Ce a spus ? Zi !
Că fratele tău s-a oferit să-i ia locul
și să plece în recunoaștere cu căpitanul.
Fir-ar să fie ! Ți-am spus să stai lângă el.
Samuel !
Samuel ?
Samuel !
Tristan !
- Tristan ! - Samuel !
Tristan !
- Samuel ! - Tristan !
Samuel !
- Tristan ! - Aici sunt.
- Nu văd ! - Samuel !
Tristan, nu pot să mă mișc.
- Samuel ! - Tristan !
- Samuel, vin ! - Tristan ?
Tristan !
Nu !
- Samuel ! - Tristan !
Te-am prins.
Te-am prins. E bine.
Mergem acasă.
Samuel ?
Samuel.
Samuel !
Nu !
Te-am prins.
Fii blestemat, Doamne !
Tristan ?
Tristan !
Eu sunt.
20 martie 1915.
Dragă tată și Susannah,
am fost liberat, dar încă nu pot veni acasă.
O să-i scriu bunicului Ludlow, în Cornwall,
să-l rog să mă lase să stau cu el și să ies pe mare.
Din dragul nostru Samuel nu pot trimite acasă decât inima.
O s-o aducă Alfred.
Știți unde trebuie îngropat.
Sus, în canion, unde desena păsări.
Fiul tău, Tristan.
Ei bine...
Era cel mai bun dintre noi, nu ?
- Noapte bună ! - Noapte bună !
Noapte bună, tată !
Alfred ?
Ce ai văzut înainte să plece Samuel...
- Te rog, nu... - Vreau să vorbim.
Pe Samuel îl iubeam.
Bine.
Tristan se va întoarce cândva.
Tatăl tău va fi fericit.
Susannah trebuia să plece la Boston cu trenul de dimineață,
dar s-a abătut o furtună timp de trei zile și a acoperit șinele,
iar Colonelul a insistat ca ea să rămână până în primăvară.
Spunea că altfel casa e pustie.
I-a zis că încă e casa ei.
Ar fi trebuit s-o lase să plece.
Dar de unde să știe el ce avea să se întâmple ?
Nu era vina ei.
Era ca apa care îngheață în piatră și o face să crape.
N-a fost vina ei, cum nu e vina apei
că se sfărâmă piatra.
Susannah ?
Știi cât de mult...
Știi cât de mult l-am iubit pe Samuel.
Și cred că știi...
Din respect pentru el, am vrut s-o spun aici.
Cred că știi că...
Sunt îndrăgostit de tine.
De când te-am văzut. Ca în romane.
Cred că imaginația romantică a mamei a lăsat urme asupra mea.
Nu-mi ușurezi sarcina.
Îmi cer scuze.
Aș putea spera că o să înveți să mă iubești ?
Nu așa cum l-ai iubit pe Samuel, firește,
dar suficient ca să...
Susannah, am putea avea o viață împreună.
O viață fericită.
Nu prea cred, Alfred.
Dar nu pari sigură. Poate că există o șansă.
Ce ?
Ți-aș produce numai suferință.
De ce nu mă lași pe mine să hotărăsc asta ?
Nu eu am stricat-o, dar o pot repara.
Pot să pun roata înapoi și pot s-o scot singur,
așa că du-te și culcă-te !
Colonele !
Ce ?
Priviți !
Susannah, mă duc în oraș, dacă...
Bine ai revenit acasă, fiule !
Tristan, te-ai întors întreg.
Doamne !
Nu l-am putut salva.
Sigur că nu.
Nu l-am putut salva.
Nu-i nimic.
A fost o plimbare plăcută azi ?
Scuză-mă, tată.
Tristan.
Tristan, te rog.
Când intenționați să vă căsătoriți ?
'Neața.
Naiba să te ia, Tristan. Ai să te însori cu ea.
- Să fac din ea femeie cinstită ? - Da !
Blestemat să fii !
- Da, mă căsătoresc cu ea, dacă mă acceptă. - Dacă te acceptă ?
O iubești ?
Sau ai sedus-o doar ca să-mi faci în ciudă ?
N-am făcut asta.
- Și cu Samuel cum a fost ? - Ce-i cu Samuel ?
- Vorbește-mi tu despre Samuel. - L-am iubit cu toții. Samuel a murit.
- Ce e ? - Ce convenabil e pentru tine.
Pentru c-o iubești, am să te iert pentru asta. O dată !
Dacă mai spui asta, nu mai suntem frați.
O dată !
Tristan, știi că n-o poți face fericită.
Voi încerca.
Vei da greș.
Astăzi, am să plec.
Alfred ?
Vă urez mult noroc amândurora.
- La revedere, fiule. - Bine. Urează-mi succes.
Mult succes !
7 septembrie 1915.
Dragă mamă, cred că s-ar putea să-mi fi găsit locul în această lume.
Helena este un oraș modernizat peste noapte,
care debordează de întreaga energie și vitalitate a timpurilor noastre.
Aici, simt că trăiesc.
Există multe oportunități pentru cei ce doresc
să se dedice muncilor lor.
Se pare că mi-am dobândit deja o reputație de om cinstit și corect.
ALFRED LUDLOW NEGUSTOR DE VITE ȘI CEREALE
Animale de prăsilă, hrană și semințe de calitate
Și sunt încântat să-i pot numi prieteni pe unii dintre cetățenii influenți din Helena.
Sunt hotărâți să vadă orașul dezvoltându-se, la fel ca și mine.
Suntem mândri de tine.
Mamă, îți mulțumesc pentru scrisoare. Tu-mi cunoșteai speranțele.
Faptul că-mi înțelegi dezamăgirea mă consolează foarte mult.
În fiecare seară, mă rog la Dumnezeu să-l ierte pe Tristan.
Știu că tu înțelegi. Fiul tău care te iubește, Alfred.
Stai ! Stai !
Fir-ar să fie !
Tristan ?
Dacă vom avea un băiat, mi-ar plăcea să-l cheme Samuel.
Iar dacă e fată, Isabel.
Și încă te mai iubesc.
Și mă vei tolera, pentru că te iubesc atât de mult.
Tristan ?
Nimic.
Am primit vești de la mama ta.
A zis că Alfred s-a asociat cu nenorociții ăia
de frați O'Banion.
A zis că îi merge bine.
- Lui Alfred îi va merge bine oriunde. - Numai aici cu noi, nu.
- Eu sunt de vină. - N-am spus asta.
Nici pe Samuel n-am putut să-l aduc acasă în viață, nu-i așa ?
Să nu-ndrăznești să spui asta, băiete. A fost voia Domnului.
Oare ?
Domnule colonel, am pierdut doi viței lângă Caveman's Canyon.
Ar putea fi un urs.
Ursul meu ?
- Ia-l tu, Tristan. - Fii sigur c-am s-o fac.
Nu știu de ce n-a ucis Tristan ursul ăla bătrân.
Bătrânii spun
că, atunci când un om și un animal și-au vărsat unul altuia sângele,
devin unul și același.
- Am spus patru beri, domnule Sachtleben. - Iar eu am spus fără indieni.
El e destul de civilizat, vă asigur.
- Da ? - Da.
- Dă-i o bere. - Nu te amesteca, băiete.
- Tata a spus patru, nu-i așa ? - M-a auzit.
Eu și dl. Sachtleben ne vom înțelege.
- Dă-i o bere, fir-ar să fie ! - Tristan, nu te băga !
Am spus să nu te bagi. Naiba să te ia.
Ești un prost.
Cauți să te iei la hartă cu un om
care are cu 10 kg mai mult
și care, în momentul ăsta, caută o armă sub tejghea.
Nu-i așa, domnule Sachtleben ?
Ca să-ți zboare creierii și să scape de tine.
Încetează.
Da.
Vreau patru beri. Acum !
Dar proprietarul a spus că nu vrea să servească indieni.
Înapoi !
Îl vezi pe omul acesta ? Îl vezi ?
Îl cheamă O Tăietură.
E unul dintre venerații națiunii Cree
și le-a venit de hac multora dintre dușmanii săi.
E prietenul nostru și îi e sete.
Cred că, în adâncurile ființei sale, a auzit vocea ursului,
mormăind din locuri întunecate și tainice.
Aveai de gând să-ți iei rămas bun ?
Tristan ?
Cât timp vei fi plecat ?
Nu mult. Câteva luni.
Pot face să-ți fie mai bine.
Nu.
Dac-am avea un copil...
Sau dacă aș fi însărcinată, ai mai pleca ?
Da.
Dă-mi o șansă.
Nu face asta.
Uită-te la mine.
Te rog, uită-te la mine.
Te voi aștepta.
Oricât va trebui.
Te voi aștepta o veșnicie.
- Se va întoarce ? - Nu știu.
Nu știu.
Tăietură zice că da.
20 aprilie 1918. Dragă Tristan,
au trecut câteva luni și încă nu am vești.
Singurul semn că ești în viață
e un pachet rupt care a sosit azi din Noua Guinee, se pare,
acoperit cu un scris ciudat
și conținând ceea ce pare a fi o brățară indigenă.
Trei. Trei. Nu !
E pentru mine, presupun, dar poate că nu.
Încă îți mai pasă ce se petrece aici ?
Prețurile vitelor continuă să scadă
și iarna pare a nu se mai sfârși.
De ce nu scrii ?
Nu te mai întorci niciodată și ți-e teamă să-mi spui ?
Lui Alfred îi merge la fel de bine.
Alfred.
Și-a extins afacerea. Acum, include interese financiare
în Chicago și Washington, dar n-am pretenția că înțeleg.
Vrea s-o trimitem pe Isabel Doi la internat la Chicago,
dar ea refuză categoric să părăsească ferma.
Cred că și ea te așteaptă.
Tristan, nu am unde să trimit această scrisoare
și n-am motive să cred că vrei s-o primești.
O scriu doar pentru mine.
Și o voi ascunde împreună cu
toate lucrurile care au rămas nespuse și nefăcute între noi.
12 decembrie 1919.
Dragă Susannah,
M-am făcut vânător.
Spune-i lui Tăietură că aici sunt creaturi care nu se găsesc nici în cărți.
Și le-am ucis pe toate.
Susannah, tot ce-am avut noi a murit,
căci și eu am murit.
Mărită-te cu altul.
Domnule colonel, se pare că avem musafiri.
Tată, am venit să-ți cer binecuvântarea.
Binecuvântarea ?
- Știi, domnii aceștia... - Și mulți alții, aș putea adăuga.
... mă îndeamnă să candidez la alegeri.
Alegeri ? Ce alegeri ?
Pentru Congresul SUA.
Atât de respectat este fiul dv. în acest district, domnule colonel.
Ca să vezi, Alfred.
Și ce sperați să obțineți din asta, domnilor ?
Poftim, domnule colonel ?
Am vorbit clar, domnule.
Ce doriți pentru dv. personal, dacă e ales fiul meu ?
Tată, chiar nu cred că domnii...
Nu te-ai întrebat și tu asta, Alfred ? Sau chiar crezi
că acești domni te susțin dintr-un simț al datoriei patriotice
și datorită valorii tale ?
Uiți ceva, tată. Nu mai sunt un copil.
Domnule colonel, Congresul...
Congresul e guvernul, domnule. Și eu am lucrat cândva pentru guvern.
- Tată, problemele pe care le... - Indienii !
Indienii erau problema pe atunci.
Vă asigur, domnilor, că nimic nu e la fel de grotesc
ca și întâlnirea unui copil cu un glonț
sau măcelărirea unui sat întreg în somn.
Așa a rezolvat guvernul problema aceea
și nimic din comportamentul său
nu m-ar putea convinge că acum e mai înțelept,
mai simțit sau mai uman.
Ei bine, domnilor,
tatăl meu, pe care-l respect profund,
spune că guvernul nu e nici înțelept, nici uman.
Voi considera că e de datoria mea absolută, ca fiu al tatălui meu,
să aduc atât înțelepciune, cât și omenie în Congresul Statelor Unite.
Mulțumesc pentru binecuvântare, tată.
Domnilor.
Domnilor, ați putea să mă așteptați în mașini ?
Da, sigur.
Susannah ?
Te simți bine ? Ce s-a întâmplat ?
Susannah, tot ce-am avut noi a murit. Căci și eu am murit. Mărită-te cu altul.
Nu știu ce să spun.
Tristan a fost mereu un sălbatic.
- Îl iubești din cauza asta. - Oare ?
Da, cred că da.
Susannah.
El te iubește.
Alfred ! Ea va fi soția fratelui tău.
Da.
Dar ar fi mai bine să-i amintești lui.
Nu e aici ca să se apere.
Nu, el nu e, dar văd că ești tu aici, ca să-l aperi pe el și ce-i aparține lui.
Chiar dacă a părăsit-o !
- Alfred. - Și pe tine.
Și nici nu mai vreau să spun pe cine a mai părăsit.
Fir-ai să fii, băiete !
Nu-l învinovăți pe fiul meu de moartea lui Samuel !
Samuel a ales să fie soldat, iar soldații mor.
Sunt trimiși la măcel de cei de la guvern.
De paraziți ca tine ! Naiba să te ia și să fii blestemat !
Naiba să te ia ! Și pe tine la fel !
Ține-ți gura. N-o amesteca în asta !
Ieși din casa mea și de pe pământul meu.
De ce ? Că vreau să-mi servesc țara, cum ai făcut și tu ?
Sau pentru că, asemeni ție, iubesc o femeie care nu mă iubește ?
S-a folosit de ea și a părăsit-o. Scumpul tău Tristan.
- Alfred, nu. Te rog. - Eu o iubeam.
Încă o mai iubesc.
Și el mi-a furat-o. Și dacă vrei să știi adevărul,
i-a furat-o și lui Samuel, înainte de război !
Jur pe Dumnezeu că te omor.
Uite, citește scrisoarea dragului tău Tristan.
Susannah,
meriți să fii fericită.
Târziu în acea seară, l-am găsit pe colonel pe jos, lângă focul stins.
Nu se putea mișca.
Părul i-a încărunțit peste noapte și a devenit un om bătrân.
Și după aceea, Tristan n-a mai trimis scrisori.
Și odată cu trecerea anilor,
mai auzeam că l-a văzut cineva pe un vas,
navigând pe un râu pe care niciun alb nu mai navigase.
Aflam tot felul de povești. Povești ciudate.
Apoi, ani de zile, nu s-a întâmplat nimic.
Îl pierduserăm. Asta e tot ce știam.
Dar, în fiecare an, în luna frunzelor căzătoare,
visam că vocea de urs din interiorul său a amuțit
și că Tristan s-ar putea întoarce să trăiască în această lume.
Dar apoi venea iarna, iar apoi încă o primăvară.
Dar el era tot departe.
Ce dracu' face acum ?
Tristan !
E o nenorocită bătrână, dar e a ta.
Bine ai venit acasă !
Hei, bătrâne ! Unde e tata ?
Tăietură ?
A avut un atac acum câțiva ani. Nu poate vorbi.
O, tată.
Vrea să sărbătorim.
SUNT FERICIT
Și eu sunt fericit.
Tată, asta e pentru tine.
"Pentru colonelul William Ludlow, de la fiul său Tristan."
N-am știut.
Tăietură, ăștia sunt colți de mistreț făcuți de un războinic javanez.
Și el a fost un mare om.
Decker.
Pet.
Vai de mine. Ia te uită.
Mai am ceva și pentru mama, micuța Izzy și Susannah.
Ce e ?
Spune-i.
Alfred și domnișoara Susannah s-au căsătorit acum câțiva ani.
Fratele tău e congresman acum.
Au o casă mare, nouă în Helena.
Așa trebuie să fie.
Preturile vitelor au scăzut de tot după sfârșitul războiului.
Colonelului nu pare să-i pese prea mult.
A pierdut cam tot ce-a avut.
Vom reface totul, cu cai sau cu altceva, dacă va trebui.
Vom reface totul.
Spune că fratele tău a votat Legea Volstead.
Adevărat ?
Îmi sugerezi să devin contrabandist ?
Se fac bani din contrabandă, dacă te pricepi.
La dracu' cu guvernul ! La dracu' cu guvernul !
- Să-i ia dracu' ! - Să-i ia dracu' ! La dracu' cu guvernul !
Să-i ia dracu' !
Știu.
Poftim. N-o vreau.
Mi s-a spus că e fermecată.
Și că cine o poartă va fi protejat.
Păstreaz-o.
Tristan ?
Nu vrei să-l vezi pe Alfred ?
Probabil e mai bine să nu-l văd.
Transmite-i salutări și felicitări.
Te place.
Bine ai venit acasă !
Isabel ?
Vreau să ți-l dăruiesc ție.
Am și eu ceva pentru tine. Un cadou.
- E din Ierapetra. Asta e în... - Creta.
- Creta. Da. - Știu unde e.
Tatăl tău m-a învățat istoria Europei.
O fetiță. Asta sunt eu, nu-i așa ?
Mulțumesc, Tristan.
WHISKY CANADIAN ETICHETĂ AURIE
Bine, ne vedem peste două zile.
Nu mă aștepta, Tăietură. Mă descurc.
Atunci a venit Tristan în inima tăcută a vieții sale.
Ursul dinăuntrul său dormea.
E greu de spus dacă de fericire.
Timpul trece și ne simțim în siguranță prea devreme.
Am auzit o veste ciudată.
- Da ? - Da.
S-a întors Tristan.
Da, știu.
Știi ?
De unde știi ?
L-am văzut.
Vrei să spui că a îndrăznit să vină aici doar ca să te vadă pe tine ?
Nu. Voia să te vadă și pe tine, dar s-a gândit că te vei supăra.
Cred că s-ar putea să aibă dreptate.
Și ce a...
Ce a spus ?
A zis să-ți transmit salutări și felicitări.
Sunt un prost.
Ți-a spus vestea, nu-i așa ?
Ei bine, ce părere ai ?
Te rog, e cât se poate de absurd.
Să se însoare cu Isabel Doi.
Doamne !
Practic, e sora noastră.
Nu poate avea mai mult de 19 ani.
Douăzeci.
Știi ceva ? Nu-mi închipui ce dracu' e în capul lui Decker
de îngăduie toate astea.
Probabil se gândește la fericirea fiicei sale.
Fericire ?
Cu Tristan ?
Cred că tu ar trebui să știi cel mai bine cât de imposibil e acest lucru.
Eu nu sunt Isabel Doi.
2 iunie 1921.
Dragă Tristan,
M-am bucurat foarte tare la auzul veștii căsătoriei tale.
Cred că tatăl tău e foarte fericit. Isabel Doi îi este ca o fiică.
Fiind botezată după propria ta mamă,
se pare că acesta a fost destinul.
Nu-i așa ?
Fir-ar să fie !
Da.
Haide !
Samuel Decker Ludlow.
Dragă Tristan,
Pe mine și pe Alfred ne-a bucurat vestea nașterii fiului tău.
Și noi am sperat să avem un copil, dar mi-am pierdut speranța.
Știu că Alfred se gândește deseori la tine
și abia aștept ziua în care ne-am putea revedea cu toții.
Fiul tău poartă un nume mândru și nobil. Știu că se va ridica la înălțimea lui.
Te rog, transmite-i salutări Isabelei Doi și tatălui tău și celorlalți.
A ta pe veci, Susannah.
- Bună seara, domnilor. - Tristan.
Tot am vrut să discut cu tine câteva lucruri.
Desigur.
După cum știi foarte bine, noi ne ocupăm cu băuturile pe-aici.
Iar tu ești ceea ce numim noi un operator mediocru.
Sincer, un amator.
Dar în ultimul timp, transporturile tale au devenit cam mari.
Iar răbdarea mea s-a împuținat.
Deci data viitoare când ne vei sta în cale,
va fi ultima oară.
Mă scuzați. Vă mulțumesc.
Tristan, poate te întrebi de ce n-ai murit deja.
Pentru că fratele tău e congresmanul Ludlow și asta e tot.
Și asta e tot.
Kenneth, Thomas...
FANFARA POMPIERILOR DIN HELENA
- Bună, ce mai faceți ? - Mă bucur să vă văd, domnule.
Bună ! Ce mai faci ?
Succes, domnule !
Nu poți spune doar "bună ziua" ?
Bună, Alfred.
Bună, Tristan.
- Și cine e omulețul ăsta ? - E Samuel.
Bună, Samuel.
E frumoasă.
Bună, Izzy. Ia să văd.
- Samuel ? - Bună. Cine e această doamnă ?
Sunt mătușa Susannah.
L-am cunoscut pe unchiul Samuel, care a murit în război.
- Cred că semeni cu el. - Asta spune și bunicul.
- A fost foarte curajos și foarte bun. - Și bunicul a spus asta.
Bunicul a spus că-mi va da arma unchiului Samuel când voi fi mare.
O să vii să o vezi ?
Mi-ar plăcea.
Cândva.
- E un băiat nemaipomenit, Tristan. - Așa e.
Cum e tata ? Se simte bine ?
Atât cât ne putem aștepta.
Eu...
Îmi doresc...
Mă scuzați că intervin.
Scuză-mă, Alfred. Suntem pregătiți pentru discurs.
- Bine, vin într-o clipă. - Mulțumesc.
- Ne revedem în curând. - Mi-ar plăcea.
Kenneth.
Privește.
Hai. Du-te după Tynert.
Cred că ai ratat o groapă, Tăietură.
... conduci, oricum ?
Iisuse !
Domnule, avem informații că transportați bunuri
prin încălcarea Legii Volstead.
Dacă te referi la o ladă de whisky pentru tatăl meu, așa e.
V-aș ruga să renunțați la ea.
Va fi puțin cam dezamăgit.
- Nu ! - Iisuse !
Nu !
Doboară-l !
Ține-l jos !
- Să plecăm de-aici, John T. - Poate-i deschidem buzunarul.
Acum, John T.
Fratele meu ți-a spus să nu ne stai în cale.
Ridicați-l și puneți-l în mașină.
- Nu vreau să-l văd. - Tată.
Nu vreau să-l văd.
Tristan, îmi pare rău. Îmi pare foarte rău.
Tata nu vrea să mă vadă nici acum ?
Învinovățește guvernul pentru Isabel...
Tristan, trebuie să discutăm ceva.
Ofițerul pe care l-ai bătut era să moară.
Toată lumea înțelege,
dar au zis că trebuie să te declari vinovat și să faci închisoare 30 de zile.
Și cel care a tras ?
A fost...
Mustrat.
- Frații O'Banion ? - Nimic.
Trebuie să treci peste asta, Tristan. A fost un accident oribil și tragic.
Tristan, ascultă-mă. Treci peste asta acum.
Te-ai implicat prea mult.
Am nevoie de un minut.
Susannah ?
Regret nespus.
Am iubit-o cu toții.
Cum te simți ?
Bine.
Nu prea apuc să te văd.
Am ținut un discurs deunăzi.
- Adevărat ? - Da.
Prima mea apariție publică.
A fost...
A fost despre...
A fost despre responsabilitățile femeilor în...
Mă bucur să te văd.
Îmi pare rău.
Uneori, încă mai visez că sunt mama copiilor tăi.
Voiam ca ea să moară.
Și poate am vrut să moară chiar și Samuel.
N-ai avut nicio legătură cu moartea lui Samuel.
Și n-ai avut nicio legătură cu moartea Isabelei.
Nu ?
Du-te acasă.
Du-te acasă la Alfred.
Doamnă Ludlow...
Unde ai fost ?
Am fost doar la o plimbare. Voiam să mă plimb.
Tu ce cauți acasă ?
A sunat medicul tău. A zis că n-ai fost la consultație.
Am sunat acasă. Nu erai aici. Am...
Sunt foarte obosită.
Mă duc la culcare.
CAVALERUL NEGRU
Ai câștigat-o. Ți-o aduc acasă. Alfred.
Am urmat toate regulile.
Pământești și cerești.
Și tu...
Tu n-ai respectat niciuna.
Și toată lumea te-a iubit mai mult.
Samuel, tata...
Și...
Până și propria-mi soție.
Aș vrea să fiu singur cu ea o clipă, Tristan.
Știi, când a murit Samuel...
Când a murit Samuel, l-am blestemat pe Dumnezeu.
I-am blestemat pe toți cei din jurul meu, inclusiv pe mine ?
Nu.
Tu nu ești blestemat, Tristan.
N-am să îngădui asta.
Nu ești blestemat !
Ei bine...
Samuel, aceasta e o armă de domni. E mult mai mică, dar la fel de puternică.
Asta-ți dorești când vei fi mare, nu-i așa ? O armă.
Samuel ! Samuel, vino aici !
Fugi. Du-te cu Pet.
Du-i în casă.
E un băiat nemaipomenit.
Știi că n-am venit să te arestăm.
Du-mă în pădure. Nu vreau să vadă băiatul meu.
Să terminăm odată.
- Tată. - Domnule colonel Ludlow.
Ce se petrece aici ?
- Ce se petrece aici ? - Da.
Nu !
Nu trebuie să fii geniu ca să știi că, pentru asta, vor veni după tine.
Da.
Alfred ?
Da ?
Vreau să te rog să ai grijă de copiii mei.
Să ai grijă de Samuel.
Frate, ar fi o onoare.
Cât îmi doream să le iau scalpul, dar nu era prada mea.
În acea noapte, am îngropat trupurile
și am aruncat mașina în balta adâncă din susul râului Missouri.
Mi-amintesc că, atunci când era mic,
credeam că Tristan nu va ajunge să îmbătrânească.
Mă înșelasem. Mă înșelasem în legătură cu multe.
Cei care l-au iubit cel mai mult au murit de tineri.
El a fost o stâncă de care s-au strivit,
oricât a încercat el să-i protejeze.
ÎN MEMORIA LUI PET DECKER
Dar a avut onoarea sa și o viață îndelungată
și și-a văzut copiii mari, crescându-și propriile familii.
Tristan a murit în 1963, în luna copacilor pocnitori.
Ultima oară a fost văzut în ținutul nordic,
unde încă se mai vâna bine.
Mormântul său nu e marcat, dar nu contează.
Oricum, a trăit mereu la limită,
undeva între această lume și cealaltă.
A fost o moarte bună.
SupRip by XRAiN